- Hva snakker du om? - Alan, ikke vær så anspent.
- Du vil ikke lenger? - Det var ikke det jeg sa.
Det ser bra ut.
Hva er det for en morbid fiksering du har?
Du har talent, Alan.
Ikke kast det bort på den slags tenårings-skrekkfilmtull.
Hvorfor er du så besatt av døden?
Alle andre tegner livet.
Du har kanskje ikke lagt merket til min lille søtvier, -
- men det er nye tider. Det er tid for å hylle livet.
Kjærligheten og skjønneten i verden rundt oss.
- Hvorfor ikke tegne det du ser? - Det er det jeg gjør.
Jo verre er det jo. Livet er vakkert, Alan.
De grusomme tingene fører ingen steds.
Det sier bestemor også.
Og god allehelgenskveld, min venn.
FREDSMARSJ
Tricky Dick, din krig er syk.
UNIVERSITETET I MAINE 30. OKTOBER 1969
Tenk at du slår opp med meg på bursdagen min.
Jeg slår ikke opp med deg. Ærlig talt.
Du er så tafatt.
Beklager, men jeg elsker deg. Jeg trodde at du elsket meg.
Det gjør jeg også. Jeg elsker alle.
- Du ønsker det. - Ja, men sånn er det ikke.
Slutt og leke mørkets fyrste, og kyss meg.
Jeg kan ikke. Ikke nå.
Som du vil.
- Gratulerer med dagen. - Ja.
Gratulerer med dagen til meg.
Gratulerer, for fanken.
Fanken ta deg også.
God idé, Alan.
De verdsetter deg ikke.
Vis dem hvor viktig du er.
Kom igjen, Alan. Du vet jo at det er vakkert her borte.
Bare bit tennene sammen og skjær.
Sånn ja. Vis dem hva du kan.
Gjør det nå.
Skjær.
Skjær...
Gratulerer!
Gratulerer med dagen!
Kan vi ikke få være alene litt?
Hva er det du gjør?
- Er du ok? - Alt i orden.
Jeg er så lei for det, Alan.
Du vet hvor høyt jeg elsker deg.
Pokker. Da må du vente med lunsj til neste runde.
Det var pokker meg dumt gjort.
Pokker heller, Alan. Jeg tullet jo bare.
Jeg forsøkte å arrangere en overraskelsesfest for deg.
Det var visst du som fikk en overraskelse.
Du sier ikke det.
Selvmord er en veldig egoistisk handling.
Et liv fra eller til betyr ikke noe i den store, kosmiske sammenheng.
Det gjør en stor forskjell for meg.
Det er ikke noe romantisk skjær over døden.
Jeg kjenner deg tydeligvis ikke så godt.
Verken du eller fire milliarder andre her på kloden.
Slutt å spille misforstått kunstner.
Vi har alle sammen problemer. Vi løser dem.
Du sutrer faktisk.
Du oppfører deg ærlig talt som en dritt.
Unnskyld. Jeg er bare i min "stakkars meg" -tilstand.
Bare kall meg en dritt.
Vil du noen gang gjøre noe så dumt, ondskapsfullt og selvisk igjen?
- Nei. - Lover du det?
Lover. Æresord.
- Hvem er det som elsker deg? - Min mor.
- Og hvem ellers? - Jesusbarnet.
Veldig morsomt. Hvem ellers?
- Du? - Akkurat.
Men det vil du vel se bevis på, ikke sant?
Det ville være godt.
Det er litt forsinket, men...
...gratulerer med dagen.
Jeg liker mønsteret.
La meg se.
Rock'n'roll Revival på Varsity Stadium i Toronto -
- med John Lennon og Plastic Ono Band!
Hvor har du fått tak i dem?
Hvordan skjærer man seg under barberingen i et badekar?
Hvem barberer seg i badet? Det er da bare jenter som bader.
- Hold kjeft, Hector. - Vis ham bildet.
- Han solgte det til skolebladet. - Jeg fikk 25 dollar.
Skal vi dele dem? Det er min nakne ræv som er i bladet.
- Jeg bare tuller med deg. - Hva var det jeg sa?
Han er ikke deprimert. Det var et uhell.
Man skjærer ikke opp håndleddet ved et uhell.
Hector Passmore besvimte så fort han så litt blod.
Jeg besvimte ikke. Jeg ble bare litt svimmel.
Jeg er pasifist. Jeg orker ikke å se blod.
- Si til Archie at det var et uhell. - Jeg vil helst ikke snakke om det.
Der kan du høre.
Drittsekk!
Kan jeg få ta et bilde av stingene?
- Gidder dere å hente bilen for meg? - Klart det. Vi henter bilen.
Kan Alan bli med ut og leke?
Er du ok?
Du ville ikke bare overraske meg, hva?
Det gjør ikke noe. Jeg river ikke opp stingene.
- Det stemmer, ikke sant? - Jeg er så glad i deg.
Så fortell meg sannheten.
Jeg forsøker bare å utvikle meg.
Det er som om du har en mur rundt deg.
En vollgrav som skal holde fiendene borte.
Jeg er ikke din fiende.
Jeg beklager, Jessica.
Jeg tenkte vi kunne røyke oss skjeve, rappe noe godt fra noen unger -
- og så sjekke festen hos Kappa Gamma Nu.
- Flott. - Hvem blir med til Toronto?
Så lenge jeg kan utsette verneplikten, blir jeg her.
- Har de Halloween i Canada? - Ingen anelse. Men de har dette.
- Hva er det? - John Lennon og Plastic Ono Band.
- Det er ikke sant. - Utrolig. Hvor har du dem fra?
Jeg fikk dem i gave av Jessica.
- Skal hun ikke være med? - Nei.
Er du i stand til å reise?
Han er i orden. Det var et uhell. Fortell ham det.
Hvis alle vil vite om jeg er ok burde jeg sette en annonse i avisa.
John "I Am the Walrus" Lennon.
- Kan jeg ta på dem? - Han er helt skjev.
- Det er du også. - Ja, men jeg kan styre det bedre.
Pokker!
- Har du bare to? - Jeg har bilen, jeg kjører.
- Jeg har billettene. - Vi spleiser på den siste billetten.
Når drar vi?
Hva med i kveld?
Kult!
Tror du de andre Beatles-medlemmer dukker opp?
Lennon sier:
"Her er en gammel kjenning," og tar "I Want to Hold Your Hand", -
- og så kommer Paul, George og Ringo inn på scenen, og folk går amok.
For mitt vedkommende er det "alt-kan-skje" dag.
The Beatles, mann...
Vet du hva som blir merkelig?
Når de blir gamle.
Hva skjer når Lennon og Hendrix og Janis og Jim Morrison -
- og alle de andre rockerne blir gamle og feite og skallet?
- Den verden vil jeg ikke leve i. - Helt enig, bror.
Ikke ta den. Jessica vil ha tilbake billettene.
- Hold nå opp. Det er ikke det. - Jo, det er det.
Det er dårlig nytt. Jeg vet det.
Hei, Alan. Det er meg.
Jeg er lei for det jeg sa. Jeg elsker deg.
La oss stikke av til Toronto og glemme verden et par dager.
Kan vi ikke det?
Ikke ta den, da.
- Alan Parker? - Det stemmer.
Det er Janey McCurdy. Jeg er din mors nabo.
Hei, fru McCurdy. Hva vil du? Er alt i orden med min mor?
Det var slag. Det skjedde i restauranten.
Herregud.
Ikke ta sorgene på forskudd. Legene tror det kommer til å gå bra.
- Hvem er det? - Hold kjeft.
Er hun fremdeles på sykehuset?
Ja, hun får den beste behandling.
Du drar ikke til Toronto med Pompel og Pilt, -
- når din mor ligger døende 200 kilometer unna.
Når kan du komme? På lørdag?
- Si at jeg kommer i kveld. - Nei!
Moren din kommer til å bli så glad for å se deg.
Takk. Adjø.
Hva er det?
Min mor ligger på sykehuset i Lewiston.
- Hun har fått slag. - Så leit, Alan.
- Hva med Toronto, da? - Dere kan dra.
Jeg må være sikker på at min mor har det bra.
Se, mor!
Se her, mor.
Mor?
Jeg har fått en gullstjerne, mor.
Hva er i veien, mor?
Å kjære...
Hva er det?
Det går nok bra, elskede. Det går nok bra.
Hvorfor gråter du?
Det er din far.
En kjærlig ektemann, en hengiven far, en gavmild venn.
Nå er det bare oss to, skatt.
Alan og Jean Parker mot resten av verden.
Alan!
- Takk for skyssen. - Ingen årsak.
- Hvor skal du hen? - Til Lewiston.
- Du kan være med til Hampton Center. - Bra. Takk.
- Vil du ha en blås? - Nei takk.
Er du narkopoliti eller hva?
Nei, jeg er ikke narkopoliti.
Nei, for da måtte du innrømme det, ikke sant?
Hva skjer i Lewiston?
- Min mor ligger på sykehuset. - Er hun syk?
Nei, hun driver rundt og gjør apestreker for småpenger.
Det er en slags hobby.
- Hun har fått slag. - Min mor døde på sykehuset.
Hun hadde lungekreft. Hun veide 35 kilo da hun døde.
Takk for opplysningen. Jeg føler meg mye bedre.
- Så leit. - Hun var ei merr.
Min mor og far var veldig dominerende.
- Min mor demonstrerer for fred. - Kult nok.
- Har du vært i hæren? - Jeg slapp fordi jeg studerer.
De forsøkte å dra meg til Vietnam. Jeg skal pokker ikke dit.
Jeg skal ikke drepes. Jeg er elsker livet.
La freden få en sjanse, ikke sant?
Snart er alle over 30 i jorda. Bare vent og se.
- Var du på Woodstock? - Nei.
Du har gått glipp av noe. Bra hasj, nakenbading, damer.
Hold denne her.
Hva fanken var det?
Litt av en runde. Alt i orden, bror?
- Hvorfor går du med parykk? - Pokker også.
- Er det din? - De kalte meg en barnemorder.
Jeg er ikke en barnemorder. Jeg vil ikke være en del av krigen.
Se på med, da. Jeg er en av dere.
Du er ikke som meg, din fordømte deltidshippie.
- Og så kjører du elendig. - Hva slags holdning er det?
Hvor skal du hen, mann?
Hvor er jointen min?
Mor?
Hva glaner du på?
Kom igjen, beveg dere.
Alan, vil du ha skyss?
Hva er det, kjære?
Hvordan døde far?
Han omkom i en bilulykke. Det vet du da.
Ja, men jeg fant aldri ut hva som skjedde.
Hvordan skjedde det?
Han var på vei hjem fra et møte, -
- han hadde vært i i Castle Rock, -
- og så gikk bilen hans tom for bensin ute på rute 2.
Langt fra alt.
Han gikk langs veien da en eller annen kjørte inn i ham.
Da de fant din far, holdt han fremdeles fast i bensindunken.
Jeg vet ærlig talt ikke hva jeg skulle gjore uten deg.
Husker du ham?
Ikke så godt.
Jeg skulle ønske du kunne. Du minner skremmende mye om ham.
Dra nå opp til Oreno og gjør meg stolt.
Pass på deg selv, Alan.
Greit, gutt. Se å komme videre. Det er ikke noe å se på.
Hva vil du?
Hvem er du?
Far?
Hun løy for deg.
Hopp inn, gutt. Det er jo kjempekaldt.
Jeg er på vei til Bowdoinham.
Prøver du at fange noe?
Min kone, Allie, ære være hennes minne, -
- hun sa at jeg vil ende i grøften, siden jeg plukket opp haikere.
Men når jeg ser en ung fyr ved veien, tenker jeg på mine yngre dager.
Det er snilt av deg.
Hvor skal du?
Maines sentralsykehus i Lewiston. Min mor har hatt slag.
- Det var leit å høre. - De tror hun vil klare seg.
Det var et slag som tok Allie fra meg.
Hun begynte å snakke i ørska, og så svant hun liksom bare hen.
Men jeg savner henne forferdelig.
Når jeg kjører langt, ser jeg noen ganger ansiktet hennes for meg.
Så sitter hun der du sitter nå.
For pokker, da.
Jeg kjørte deg gjerne til døren, men jeg lovte min bror, Ralph, -
- at jeg ville kjøre ham til pleiehjemmet i Gates.
Hans kone har fått den der glemsomhetssykdommen.
Er det ikke Andersons, den heter?
- Alzheimers. - Ja, det er det den heter.
Men jeg kunne vel godt kjøre deg hele veien.
Nei, det er noe galt med ham.
Det er ikke nødvendig. Jeg kan lett få skyss fra Gates.
Det forbannede brokkbindet.
Pokker.
Det elendige brokkbindet. Unnskyld at jeg banner, -
- men hvis du lever lenge nok, begynner du å falle fra hverandre.
Det virker som om jo eldre man er, jo mer ondskapfull blir Gud.
Men det er bra at du kaster alt fra deg for å besøke din mor.
Hun er en god mor.
Det må være lille Al.
- Alan. Hvem er du? - Det er mr Dalrymple fra HBF.
Da har jeg visst det jeg trenger. Vi snakkes.
- Takk. - Takk for kaffe og småkaker.
Det var så lite.
- Adjø. - Hva er HBF for?
Hjelp til Barnefamilier, men det burde være Håpløse, Banale Fehoder.
Man må smiske for ham, så han skriver en god rapport, -
- så vi kan få 50 dollar mer i måneden.
- Hva er det? - Håpløse, banale fehoder?
Det er oss to mot resten av verden.
Mor?
Til slutt husket ikke min Allie engang sitt eget navn.
Blikket hennes sa: "Slipp meg ut herfra."
Hvis hun da kunne komme på ordene.
Mor?
Vi kan ikke gjøre noe.
Hun vil trenge en som kan pleie henne resten av livet.
Det må du klare, så du må droppe skolen -
- og det lille privatlivet du har.
Ja. Jeg vet hva du mener.
Se på det. Se på den høstmånen. Er den ikke herlig?
Ønsk deg noe, gutten min.
Jeg ønsker at mor kjenner meg igjen, og at hun vil si navnet mitt.
Jeg ville være forsiktig med det ønsket. Husker du "Apehånden"?
Jeg kunne ønske at min Allie var her.
Pokker også.
Drit i Ralph. Skal vi ikke bare kjøre til Lewiston?
Skal vi ikke kjøre dit ned? Hva sier du til det?
Nei, det er 35 kilometer til med stanken av piss -
- og slingring, til vi kolliderer med en lastbil.
Kan du ikke lukte at han holder på å dø?
- Hva sier du til det? - Nei, det går bra.
Din bror trenger deg like mye som min mor trenger meg.
Drit i Ralph! Jeg kjører deg helt til sykehuset.
Selv om vi aldri har møttes før. Hva sier du til det?
- Jeg kjører deg til døra. - Nei, ellers takk.
Jeg kan gå ut og få skyss så lett som bare det.
Ja, det er kanskje best.
Få skyss utenfor byen. Du får ikke skyss av noen i byen.
Er du sikker? En fugl i hånden...
Jeg klarer meg. Takk.
Når som helst.
- Min kone Allie... - Hva sa du?
Hva er det med deg?
Han er bare en stakkars, gammel mann med utette rør i en gammel bil.
Det satt ikke noen hos ham. Det må ha vært gjenskinnet.
Hva fanken er jeg så redd for?
Du er redd for at han smitter deg.
Noen ganger gjør man rett i å være redd.
- Jeg er ikke redd for døden. - Å ja, det stemmer.
Du er jo for fanken mørkets fyrste.
Da bærer det løs.
- Få deg en jobb, homse! - Faen ta deg!
For noe dritt.
Der er han!
Pingle.
Gå med deg. Gå hjem.
Forsvinn!
Forsvinn nå!
Forsvinn!
Du godeste.
Vil du ikke se meg før jeg dør?
Selvfølgelig, mor.
Hvorfor avviser du å få skyss? Moro er moro.
Og gjort er gjort.
Elsker du meg ikke?
Det er kalt.
Endelig.
Se hvor høyt oppe vi er.
- Mor, vi går. - Hva?
Jeg vil bare gjerne gå.
Du har mast hele helgen.
Ja, men jeg vil gjerne gå.
Vi har stått i kø, og nå skal du jammen meg prøve den også.
Jeg har ombestemt meg. Jeg tør ikke.
Det er siste gang jeg gjør dette her, kamerat.
Jeg har fått nok av tullet ditt.
George Staub.
Han døde for akkurat to år siden.
Ja, men han er født på din fødselsdag.
- Moro er moro... ...og gjort er gjort.
Pokker heller.
Mor er død.
Vi har reservert en plass til deg.
Det skjedde ikke.
Du er på en kirkegård og er på vei for å besøke din mor på sykehuset.
Du tror du er med i en skrekkfilm, men det er du ikke.
Du forsøker bare å komme hjem og besøke din mor.
Og hvis du går din vei uten å se deg tilbake, -
- kan du innbille deg det resten av livet.
Drit i det.
GODT BEGYNT ER HALVT FULLENDT
- Det sto ikke det der før. - Du leste bare feil.
Det sto: "Moro er moro og gjort er gjort." Mor er død.
- Takk for skyssen. - Alt i orden.
- Skal du inn til byen? - Det skal være sikkert.
Kult. Det skal jeg også.
Kanskje vi skulle ha kjørt med en annen.
Hva skal du i byen?
Ikke fortell ham det. Det er noe galt.
Min bror skal gifte seg. Jeg skal være forlover.
Det er generalprøve i morgen, og så er det utdrikningslag etterpå.
Broren din skal gifte seg. Så bra.
- Hva heter du? - Lyv.
Hector. Hector Passmore.
Det er noe helt galt her.
Du kommer aldri til Lewiston. Mor er død. Du kommer aldri hjem.
Hva er det for en stank?
Du ble vel mobbet på skolen.
- Hva da? - Med et sånt navn.
- Hector Passmore. - Ja, det gjorde jeg vel.
Jeg hadde jaggu byttet navn.
Hyggelig å treffe deg... Hector.
Jeg heter George.
George Staub.
Det er formaldehyd det stinker. Han er død.
"De døde reiser fort."
Han må ikke vite at jeg vet det.
Jeg elsker denne sangen.
Hvorfor kjørte jeg ikke med ham med brokknindet?
De døde reiser fort. Den gamle gubben kjørte høyst 70.
Det er ikke noe bedre enn bryllup.
Alle burde prøve det minst to ganger.
Han må ikke skjønne at du vet det.
Minst to ganger. Det høres ut som familien min.
Ja, min også.
Det er ikke noe bedre enn en begravelse.
- Et bryllup. - Hva?
Pokker. Du sa "begravelse".
Nå vet han det.
Jøss. Hva har han under den hatten?
Et bryllup. Du sa "begravelse".
Et bryllup. Jeg mente "bryllup".
Vi sier alltid det vi hadde tenkt å si.
Det tror jeg i hvert fall. Jeg og så Sigmund Freud.
Han kødder med deg, mann. Han vet at du har sett graven hans.
Er alt i orden?
Ja.
- Er du sikker? - Jeg er nok bare litt bilsyk.
Du får nesten sette meg av.
Hvis jeg får litt frisk luft, roer magen min seg nok.
- Det kommer nok andre forbi. - Nei, jeg setter deg ikke av her.
Langt fra alt. Helt alene.
Det kan vare flere timer før det kommer noen forbi.
Jeg setter deg ikke av her.
Rull ned vinduet litt.
Det lukter ikke så godt.
Jeg har kjøpt en Wunderbaum, men den hjelper ikke en dritt.
Men noen lukter er jo verre å bli kvitt enn andre.
Det minner meg om den historien.
Om han fyren som kjøper en splitter ny Cadillac for 750 dollar.
Den historien har vel alle hørt.
Fyren vil kjøpe en bil.
Han ser en splitter ny Cadillac foran et hus.
"Selges av eieren selv." Fyren vet han ikke har råd til den.
En Cadillac er utenfor hans rekkevidde, men han er nysgjerrig.
- Hvor mye koster en sånn? - Dette er lykkedagen din.
- Du kan få den for 750 dollar. - Ja, særlig.
Det er like morsomt som en nettingdør i en ubåt.
Jeg tuller ikke. Gi meg pengene, så er hun din.
Du kan til og med gi meg en sjekk. Du har et ærlig ansikt.
Jeg hørte det var en Thunderbird.
Det går da ut på ett. Det er bare en historie.
Jeg er 17, men jeg er ikke idiot. Ingen selger en sånn bil for 750.
Jeg vil ikke ha den lenger.
Den lukter.
En sånn lukt blir man ikke kvitt.
Jeg har prøvd alt du kan tenke deg og mer til.
Du skjønner...
Jeg var på forretningsreise. Jeg var borte i to-tre uker.
Milde himmel!
Hun må ha vært død siden han dro av gårde.
Jeg vet ikke om det var selvmord eller hjerteinfarkt, -
- men hun er helt oppsvulmet, og bilen stinker lang vei.
Og han vil bare bli kvitt den. Det er litt av en historie, hva?
- Hvorfor ringte han ikke hjem? - Hva?
Er han borte i flere uker uten å ringe hjem til kona?
Det er litt irrelevant, hva?
Det er "for et varp", det er poenget.
Hvem ville ikke la seg friste? Man kjører da bare med vinduene nede.
Det er en historie. Fiksjon.
Jeg tenkte på den på grunn av lukten i min bil.
Som er et faktum.
Se på dette merket. Thrill Village.
Jeg har vært der i dag.
Kjæresten min ringte og sa at hun var syk.
Hun får magekramper når hun skal ha det.
Det er synd, men hva er alternativet?
Ikke noe i det hele tatt? Da ville vi begge ha problemer.
Så jeg dro alene.
Har du vært i Thrill Village?
Én gang. Da jeg var 12 år.
Du dro ikke alene, vel? Ikke hvis du bare var 12.
Du sa ikke det der høyt. Han kødder med deg.
Se å få åpnet døren, krum deg sammen og hopp ut.
Da ville han bare ta tak i meg og dra meg inn igjen.
Jeg var der med min far.
Din far?
Prøvde du The Bullet? Jeg tok den greia fire ganger.
Tok du The Bullet, Alan?
Du sa at du het Hector. Han må ikke oppdage at du vet det.
Ja, jeg tok The Bullet.
Du tok ikke The Bullet.
Du stilte deg opp i køen, men du var der med din mor.
Husker du det? Der var lang kø.
Din mor gadd ikke vente i kulda, men du maste hele dagen, -
- men da det endelig ble din tur, hva skjedde da, Alan?
Du trakk deg, ikke sant?
Jo.
Da vi kom helt inntil, og jeg så hvor høy den var...
...hvordan den vendte på hodet øverst oppe...
...og hvordan de skrek på vei ned...
...trakk jeg meg.
Og så slo hun meg.
Hun ville ikke snakke med meg hele veien hjem.
Jeg fikk aldri prøvd The Bullet.
Ikke før nå.
Jeg stoppet for å kjøpe noen øl. Jeg vil gi merket til kjæresten min.
Men du vet vel hva som skjedde.
Til Halloween når månen er full, og vinden hyler, -
- kan du møte George Staub på Old Ridge Road, -
- hvor han søker sjeler som din!
Det er ikke noe bedre enn en begravelse, hva?
Vær så snill og slipp meg av.
Vet du hvem jeg er?
Du er et spøkelse.
Hold opp. Du kan bedre enn det.
Casper er et spøkelse!
Svever jeg kanskje i lufta? Er jeg gjennomsiktig?
Jeg er en slags budbringer Med budskap fra dødsriket.
Sånne som meg kommer fram under de rette omstendigheter.
Vi elsker å leke med folk som deg, for du er en av oss.
De levende døde.
Kirurgen har gjort en god jobb. Han må ha likt deg.
- Det er jo din arv. - Hva mener du?
Du vet, ettersom din far begikk selvmord.
Vet du hvor mange barn av selvmordsofre gjør det selv?
Det er opplagt for deg.
Min far begikk ikke selvmord. Han omkom i en bilulykke.
- Er det det hun har fortalt? - Det stemmer!
Nei, Alan.
Nå skal jeg fortelle deg hva som skjedde.
Splasj! Og så dekorerte han frøken November med hjernen.
Det er tull!
Tull? Du vet godt at det ikke er det.
Vet du hva jeg tror? Han som står bak vil underholdes.
Han vil se om du er fornøyd, -
- eller om du vil snurre lykkehjulet en gang til.
Men alt skal være helt perfekt, og det var det i kveld.
Du sto helt alene og manglet skyss midt på natta i mørket.
Med det jævla håndleddet og din far. Din mor ligger døende på sykehuset.
- Hun holder ikke på å dø! - Ennå. Ikke ennå.
Dette hadde aldri skjedd hvis jeg hadde blitt hos den gamle i bilen.
Det er vanskelig å si. Kanskje han var død også.
Det har vi ikke tid til å snakke om. Snart begynner vi å se hus igjen.
Rett etter kommer vi til Lewiston, så du må bestemme deg nå.
Bestemme hva?
Hvem som skal prøve The Bullet, og hvem som blir på bakken.
- Du eller din mor? - Hva?
Jeg tar med meg en av dere, Al. Hvem blir det?
Du eller din mor?
- Hva snakker du om? - Det er tid for at en av dere dør!
Valget er ditt. Det er opp til deg.
Dette her er ikke morsomt.
Det er alvor. Like alvorlig som kreft.
Du skal ta en avgjørelse. Du eller mor.
Se å ta på deg tenkehetta.
Jeg har spart et stykke kake til deg.
Kom her, kjære.
Nå er det oss to mot verden, Al.
Hva sier du til det, Al?
- Tiden går. - Jeg kan ikke avgjøre noe sånt.
- Det er urimelig å be meg om det. - Jeg vet det.
Det sier alle sammen.
Men hvis du ikke bestemmer deg, må jeg ta dere begge med meg.
- Ta oss med hvor? - Ærlig talt. Det er for lett.
Dette her er ditt kjøtt, Al. Livet betyr ikke stort for deg.
Du elsker jo døden, ikke sant?
Det romantiske, det mystiske, dens vakre, fordømte skjønnhet.
Det betyr vel ikke noe. Folk dør hver dag. I haugevis.
- Det betyr en hel del. - Å, nå skjønner jeg.
Har vi ombestemt oss, mr melodrama?
Var det bare et rop om hjelp fra mørkets fyrste?
- Nei. - Hva fanken tenkte du på?
Hva er mer verdt enn livet? Alt det som venter i fremtiden?
La nå mor ta seg en hvil. Hun er diabetiker og kjederøyker.
- Hun har ikke lenge igjen, uansett. - For noe piss.
Det sier alle de andre også.
Jeg tar like gjerne to. Det blir flere poeng på meg.
Kom igjen, Alan. Du er kunstner. Mal veggene som jeg gjorde.
Kom igjen, Al. Det er slutt på villnisset.
Hva sier du til det? Det er tid for å velge.
- Jeg nekter. - Greit. Da gjør jeg det for deg.
Nei. Nei!
Det er ikke en anmodning, lille Al. Det er en grunn til at du er her.
Du kan ikke tvinge meg til å velge.
Jeg hadde ikke noe valg. Det har du. Ta nå og utnytt det.
Jeg er bare 21. Jeg har et helt liv foran meg.
Hun er 48, og hun er dødssyk. Det er bare et spørsmål om tid.
Din mor sleit ræva si for deg.
Hun tok drittjobber for at du kunne gå på skolen og få mat.
Hvem fanken er du egentlig?
Engelen på hans høyre side eller djevlen på hans venstre?
Så ta og hold kjeft!
Hvem skal jeg ta, Al? Deg eller mor eller begge to?
Nei!
De kommer og tar deg, Barbara.
Bare len deg tilbake og nyt turen, gutt.
Hvorfor kom du ikke, Al? Hvorfor lot du meg dø alene?
Vi rakk ikke helt til Toronto.
Mor?
- Er det deg? - Ja, selvfølgelig.
Han har tatt meg med hit.
Du er nødt til å velge, kjære.
Du må ta et valg.
- Det kan jeg ikke, mor. - Al, du må.
Hva er det med hånda di?
Du flådde pokker meg huden av den!
Du slipper ikke unna, og du kan ikke drepe noe som er dødt.
Slutt å kødde med meg, og ta en avgjørelse.
Skynd deg, Al. Det er det første huset.
Hvis du har noe å si, så si det nå.
Hvordan kan man velge? Hvordan fanken kan man velge?
Jeg har fått nok av tullet ditt.
Nå er det oss to mot verden, Al.
Jeg vet ærlig talt ikke hva jeg skulle gjort uten deg.
Gjør meg stolt, greit?
Gratulerer med dagen!
Kom igjen, Al. Nå!
Blir det din mor eller deg?
Nå, Al!
Ta min mor! Ikke ta meg!
Drøm søtt, Al.
- Hvor skal du hen, gutt? - Lewiston.
Da er vi to. Hopp inn.
Takk.
Lykke til, gutt. Jeg håper moren din blir bedre.
Takk.
Tok du The Bullet? Jeg tok den dritten fire ganger.
Er alt i orden? Du virker så nervøs.
Det går bra.
Takk skal du ha.
Jeg skal besøke Jean Parker.
Besøkstiden er over klokka ni.
Hun er min mor. Hun har fått slag.
Jeg har haiket helt fra Orono for å besøke henne.
Jeg tror vi kan gjøre en unntagelse for den nærmeste familie.
La meg se. Parker, sa du?
Ja, Jean Parker.
Jeg skal bare ringe doktor Higgins.
Doktor Higgins? Jean Parkers sønn er her.
Han er her om et øyeblikk.
Mr Parker?
Jeg beklager, Alan, men din mor døde ved åttetiden.
La meg se. Parker, sa du?
Ja, Jean Parker.
Jeg ringer bare etter doktor Shustek.
- Hva er det? - Jean Parkers sønn er her.
Doktor Shustek er her om et øyeblikk.
Mr Parker?
Jeg vil ikke ljuge for deg, gutt. Din mor er en grønnsak.
En squash. Hun er helt på trynet, og det er du også.
La meg se. Der er hun. Rom 487.
Jeg skal ringe opp og høre om du kan komme.
- Er hun ok? - Bare et øyeblikk.
Hei, Annie. Jean Parkers sønn er her. Kan han besøke henne?
Annie skal bare se innom henne. Det tar et øyeblikk.
Takk.
Den er ekte. Hvorfor er hun ikke død, da?
Det er i orden, Annie. Jeg skjønner.
Takk.
Du kan komme opp i et par minutter.
Din mor har fått medisin, så hun er litt døsig.
Mr Parker? Skynd deg litt før hun er helt borte.
- Borte? - Nei, jeg mente sovemiddelet.
Hun bare sovner. Så dum jeg er.
Hun har det fint. Du besvimer vel ikke?
Nei.
Jeg vet hva du har gjort, Alan!
Alan?
Kjære?
Du må ikke gråte. Det er det ingen grunn til.
Jeg kom så fort jeg hørte det. Mrs McCurdy ringte.
Jeg sa til henne at du bare kunne komme i helgen.
Blås i det.
- Hvordan kom du hit? - Jeg haiket.
Å nei.
Du har blod i håret.
Det er ikke noe. Jeg har bare slått hodet.
Bra.
Du må ta vare på deg selv.
Vi får heller la henne sove. Hun har hatt en tøff dag.
Jeg vet det.
Jeg går nå, mor. Jeg kommer igjen i morgen tidlig.
Se å få deg litt søvn.
Jeg gjør ikke annet.
Jeg drømte at vi var i den fornøyelsesparken.
- Gjorde du? - Vi sto i kø til rutsjebanen.
Den som kjører så høyt opp.
- Husker du den? - The Bullet.
Ja, The Bullet.
Du var så redd.
Og jeg skrek til deg.
- Jeg skrek og slo deg. - Det gjør ikke noe, mor.
Jeg er så lei for det.
Det er så lenge siden.
- Du fikk aldri prøvd den. - Mr Parker, vi er nødt til å gå.
Vi ses i morgen.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg også.
Jeg er så lei for det.
Når man innser at man er dødelig, lærer man å sette pris på livet.
En forsmak på døden kan få en til å bli voksen i en fart.
Mor ble utskrevet et par dager senere.
Hun haltet, men etter en måned var hun tilbake på jobb.
Hun forsøkte å slutte å røyke, og hun klarte det en kort stund.
Så kom jeg hjem på ferie en dag for tidlig, og så sto hun der.
Vi hadde noen gode år sammen. Jeg besøkte henne nesten hver helg.
Vi spilte kort eller snakket politikk til langt på natt.
Vi lo oss nesten i hjel, som hun pleide å si.
Mor?
Så en kveld...
...sluttet hun og le.
Jeg vil aldri glemme, og for evig angre det valg jeg tok.
Minnet om den natten falmet aldri og ble drømmeaktig, -
- som jeg hadde trodd det ville.
Jeg er så lei for det, mor.
Jeg kan ikke la være å tenke at George Staub, hvis han fantes, -
- bare lokket meg med litt mer tid, et par år til.
Men jeg var glad for at jeg hadde dem.
De lettet mitt hjerte.
Jessica og jeg giftet oss året etter, men det holdt ikke.
Det var ikke noens skyld. Det er ikke noe som varer.
The Beatles fant ikke sammen i Toronto i 1969.
Det gjorde de aldri.
John Lennon ble drept av en galning med en pistol.
George Harrison av sigaretter og kreft.
Og jeg kunne ikke leve av å være kunstmaler.
Men jeg maler fremdeles, for sånn er jeg bare.
Jeg savner min mor, og jeg tenker ofte på henne.
Jeg savner også den tiden.
Fra hun fikk slag i 1969, til hun gikk bort i 1972, -
- forandret min verden seg for alltid. Sånn var det nok for alle.
Det er ikke noe som varer.
Men The Bullet er konstant.
The Bullet er alltid der.
Man stiller seg kø.
Og når det er din tur, vil man enten kjøre eller stikke av.
Uansett hva, er konklusjonen den samme.
Moro er moro og gjort er gjort.
Ingen lever evig, men vi fortsetter å skinne.
- Vil du ha skyss? - Nei takk. Jeg tror jeg går.
Ta merket ditt og forsvinn.
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service